Màgia inconfessable
2025-12-16 18:00 - 19:00 (Europe/Madrid)
La tercera activació del cicle Una escotilla en el buit, concebuda per l’escriptor Marc Caellas en el marc de l’exposició Antoni Tàpies. La imaginació del món, comptarà amb la participació d’Esteban Feune de Colombi i de Félix Denuit.
En aquesta ocasió, Caellas instal·larà una sèrie d’oracles al servei dels espectadors, que seran convidats a participar en una breu sessió personalitzada. Lluny de qualsevol artifici predictiu, aquests oracles funcionen com a dispositius poètics i sensibles, eines que ens ajuden a desvelar allò que roman ocult —en la nostra percepció, en l’experiència estètica o en el gest de mirar. L’activitat proposa un exercici d’obertura: permetre que la intuïció, la saviesa ancestral i les energies latents trobin un espai on manifestar-se.
Aquest joc d’interpretacions, que combina performativitat, presència i imaginació, dialoga directament amb el pensament de Tàpies. Com els mags, l’artista era plenament conscient que gairebé tot és un truc, però també sabia que la màgia autèntica no rau en l’engany, sinó en allò que s’activa entre qui crea i qui observa. Per a Tàpies, el que importava no era tant el resultat final com el procés, el misteri compartit i la relació afectiva que s’estableix a través dels objectes i dels gestos.
«Màgia inconfessable» ens convida, així, a explorar aquest territori entre el visible i l’invisible, entre l’art i el ritual, i a experimentar l’obra i el pensament de Tàpies des d’una proximitat íntima i inesperada.

[Imatge: detall d’una de les vitrines de l’exposició Antoni Tàpies. La imaginació del món.]

Mónica Valenciano. En un bri de pols…
2025-12-18 19:00 - 19:30
Es tracta d’una posada en joc succeint ,
a partir d’una constel·lació-laberint de 16 imatges que es revelaran in situ.

En el moviment de les imatges es barregen múltiples cossos, temps i textures,
descobrint relacions inesperades que sembren l’espai d’una crida.

Hi acudeixen parpellejos d’una presència comú i un cant…
Des d’aquell bri de pols, l’acollida possible d’una bufada
sotraga i dansa.

A través d’aquest procés d’impregnació commoguda per l’imaginari de Tàpies,
escolto el planter de la seva ressonància.

Desplegar la veu del cos amagat en el cos que balla
a la recerca d’aquella polifonia que, més que explicar…
implica maneres d’habitar el que ocorre dins-darrera-sota-entre-amb el que hi ha.
Mossega, la memòria?
Els punts són de la cicatriu?
I l’aire, que el veus?

– Deixar veure aquella crida en què alguna cosa es presenta.
– Generar la potencialitat d’allò que s’esdevé com a manera de sorgiment.

– … . . . .. .

«L’esdeveniment s’amaga plegat en el trànsit entre un gest i un altre;
així tot instant és potencialment una porta que s’obre.» (Pascal Quignard)

* Donar cos a les imatges. Conviden:

Restes d’una rialla als núvols ーatentament bufa el que veusー ballar el batec d’un buit ーel que arrossega aquell cop, ho veus?ー circuits d’una aroma a dins ーconvertir-te en allò que veusー un desmai de la lluna en el teu rostre.

TR_ES PASSATGES PER A UNA CORPOGRAFIA POSSIBLE:

A l’indret dels passos perduts
la porta crida, fereix i es diverteix
traspuntant en la distracció deixa veure-
l’invisible al bell mig de l’aguait,
juga una bufada de cendres al vol
entre els pans i els peixos es belluga l’espant,
el moment nòmada canta
embriac ensopega amb un nen
on trenquen les lletres
em reuneix la cançó, diu
precipici que callo.

Aquí la tremolor de la pedra
lentament cau desplegant
temps reversible
d’un món desmaiat damunt l’ala,
aquí bufen ossos amagats
amanyagant l’instant arriba
a veure un estupor ballar
a cicatrius el vent i
mar endins la distància a crits per tocar.
Aquí era qualsevol lloc.

9 portes i el pressentiment
entre els dits un espetec
és la banda sonora,
en el fons soc el gos
que ensuma entre les fulles caigudes
aquell buit encara sense nom

entrada lliure

Pensar «després»». I can’t breathe
2025-12-20 11:00 - 13:00
ENTRADES EXHAURIDES

En el marc del cicle «Crítica eufòrica», organitzat pel Grup Obert d’Art Polític (GOAP) juntament amb el Museu Tàpies, hem proposat a Franco Berardi, Bifo, que parli sobre la noció de «després», que en aquests darrers anys sembla que ens travessa: pandèmies, polaritzacions, guerres i genocidis, a més d’una tecnologia desbocada, han anat refermant la sensació que el món i les seves institucions han entrat en una altra època.
Com la poesia després d’Auschwitz segons Adorno, com la Història després de la fi de la Història segons Fukuyama, ens trobem en un moment desafectiu en què necessitem aprendre a pensar des d’altres referents: vivim en un posthumanisme després de l’escissió entre natura i cultura, i amb una tecnologia que ens està automatitzant en benefici d’una elit tecnofeixista. El darrer llibre de Berardi, Pensar después de Gaza, confirma aquesta mateixa situació desafectiva i desorientada. No sabem on són aquest espai i aquest temps del després, ni en quin cos o en quina política es pot materialitzar una sortida humanitzada. I can’t breathe, diem, com a víctimes d’una violenta repressió: respirem i compartim intuïcions polítiques.
Presentació a càrrec de Xavier Bassas i Laura Llevadot, membres del GOAP.
L’acte clourà amb una lectura poètica a càrrec de Mireia Calafell.

Franco Berardi, conegut com a “Bifo” des de la seva joventut, és un referent del pensament d’esquerres en les darreres dècades. Al maig de 1968 va participar en la revolta estudiantil de la Universitat de Bolonya. També es va incorporar al grup extraparlamentari Potere Operaio juntament amb figures com Toni Negri. Durant aquells anys d’agitació, va fundar la revista A/traverse i va participar en l’emissora de ràdio pirata Alice. En les seves obres, Berardi abandona el marxisme més ortodox i recorre a les doctrines i els conceptes de la psicoanàlisi per articular la seva crítica a la societat capitalista postindustrial. Els seus darrers llibres estan travessats per la idea del futur, del després, de la nostra (in)capacitat afectiva per sortir d’una època automatitzada i depressiva.
Entre els seus nombrosos títols destaquen Pensar después de Gaza. Ensayo sobre la ferocidad y la extinción de lo humano (Tinta Limón, 2025) i Respirare. Caos y poesía (Prometeo Libros, 2020).

Transformacions. Activitat per a famílies
2025-12-28 11:00 - 12:00
Visita dinamitzada per a famílies a les exposicions Antoni Tàpies. La imaginació del món i André du Colombier. Un punt de vista líric.
Com es transforma un ou per arribar a esdevenir papallona a la natura? I en l’art? Les coses també es poden transformar? L’Antoni Tàpies i l’André du Colombier compartien el seu interès pels objectes i la màgia de la transformació. Voleu saber com ho feien?
Durant l’activitat, descobrirem com les obres de tots dos són plenes de referències als objectes i el què ens expliquen. Això sí! Haurem d’obrir bé els ulls per deixar-nos endur per la seva màgia.

[Imatge: Antoni Tàpies. Dona-arbre (1944). Col·lecció particular, Barcelona © Comissió Tàpies / VEGAP, 2025]

On és l’art polític? Debat i presentació del llibre "Estética posfundacional"
2026-01-10 11:00 - 13:00 | Museu Tàpies
La pregunta per la potència política de l’art recorre els segles xx i xxi. Però… on és l’art polític actualment? És a dir, preguntem-nos radicalment «on» és en tots els sentits: en quines pràctiques es troba? En quines teories el trobem definit? Per a quines situacions ens serveix?
El llibre col·lectiu Estética posfundacional (Dykinson, 2005) recull un conjunt d’assaigs filosòfics que aspira a respondre aquestes i altres preguntes a l’entorn de la noció d’estètica postfundacional. En la línia del pensament d’Oliver Marchart, present a l’acte, les autores i els autors que han col·laborat en el llibre tracten qüestions com l’anarquia, el dissens, la funció curatorial o l’activisme artístic per comprendre la potència revolucionària de l’art. Atès que comprenem que els fonaments polítics de les nostres societats són històrics i materials, la reflexió estètica és clau per qüestionar la violència subjacent dels nostres sistemes polítics i imaginar una alternativa.
La presentació del llibre comptarà amb la presència d’alguns dels autors que hi han participat.

Oliver Marchart és un filòsof polític i sociòleg austríac reconegut internacionalment per les seves investigacions sobre teoria social, postmarxisme, postestructuralisme i moviments socials. Els seus llibres han suscitat un profund debat en diversos àmbits, i se n’han traduït dos al castellà: Pensamiento político posfundacional (FCE, 2009) i Estética conflictual (Ned Ediciones, 2024).

Laura Llevadot és professora de la Facultat de Filosofia de la Universitat de Barcelona i investigadora principal del grup d’investigació Pensamiento Contemporáneo Posfundacional (PCP).

Juan Evaristo Valls Boix és escriptor i professor de Filosofia de la Cultura a la Universidad Complutense de Madrid. És doctor en Filosofia Contemporània i Teoria de la Literatura, i forma part dels grups d’investigació Pensamiento Contemporáneo Posfundacional i Estética Contemporánea. Les seves investigacions versen sobre la mandra i el rebuig del treball en el capitalisme tardà, amb una atenció especial a la política dels afectes i la filosofia francesa contemporània. Entre les seves publicacions destaquen els assaigs Giorgio Agamben. Política sin obra (Gedisa, 2020), Metafísica de la pereza (Ned Ediciones, 2022), Suely Rolnik. Descolonizar el inconsciente (Herder, 2024) i El derecho a las cosas bellas (Ariel, 2025).

Ester Jordana Lluch és professora de Filosofia a la Universitat de Saragossa, llicenciada en Psicologia (2001) i en Filosofia (2008) i doctora en Filosofia amb una tesi sobre Michel Foucault (Être autrement. El ser como transformación en Michel Foucault, 2017). El seu camp d’investigació se centra en els vincles entre política, estètica i pensament crític contemporani.

Xavier Bassas és doctor en Llengua Francesa i Filosofia per la Universitat de la Sorbona París IV i per la Universitat de Barcelona, on treballa com a professor d’Estudis Francesos. Traductor i editor de nombroses obres de pensament francès (Marion, Derrida, Rancière, Malabou, etc.), ha escrit recentment un monogràfic sobre Rancière (Ensayar la igualdad, Gedisa) i un diàleg amb el mateix autor sobre la política del llenguatge (El litigio de las palabras, Ned Ediciones; en francès, Les Mots et les Torts, La fabrique éditions). Dirigeix la col·lecció Pensamiento Atiempo a Casus Belli Ediciones.

Adrià Porta és investigador predoctoral al Departament de Filosofia de la Universitat de Barcelona. Actualment escriu una tesi en què compara el concepte de buit segons quatre autors de la filosofia política postfundacional: Lefort, Laclau, Badiou i Rancière.

Virginia Trueba és professora titular de la Facultat de Filologia i Comunicació de la Universitat de Barcelona (UB), on imparteix docència en els graus de Filologia Hispànica i Estudis Literaris, i en el màster de Teoria de la Literatura i Literatures Comparades. Durant els darrers anys ha dedicat la seva investigació a les relacions de la poesia i les arts amb el pensament contemporani. Codirigeix la revista Aurora, dedicada al pensament de María Zambrano, i forma part del grup GLiCiArt (UB) sobre literatura, cinema i altres llenguatges artístics.

Poètiques de la irrupció. Visites dialogades
2026-01-14 18:00 - 19:00
El Museu Tàpies proposa un cicle de visites dialogades per endinsar-se en l’univers singular d’André du Colombier, un dels artistes més enigmàtics i fascinants de la seva generació. L’exposició André du Colombier. Un punt de vista líric, comissariada per Adam Szymczyk, desplega la seva pràctica artística com un territori en què el llenguatge es tensa fins a esdevenir matèria plàstica, i on les paraules i els signes adquireixen un pes propi, gairebé físic.
Du Colombier (Barcelona, 1952 – París, 2003) va explorar les fronteres del llenguatge amb una llibertat radical. Les seves obres juguen amb la repetició, el contrast entre majúscules i minúscules, la identitat de les comes i dels accents, i amb la possibilitat que les paraules es refereixin només a elles mateixes. El resultat és una obra que qüestiona les estructures lingüístiques i posa en crisi el sentit mateix de comunicar, tot obrint un espai per a l’absurd, el silenci, la música i la poesia.
Amb aquest cicle, el Museu Tàpies vol posar en relació aquest univers amb les mirades de creadors i pensadors actuals. Cada sessió reunirà una parella convidada —provinent del món de les arts visuals, la literatura i la poesia— per compartir una lectura subjectiva de l’obra de Du Colombier i establir un diàleg obert amb el públic. Així doncs, no es tracta de meres visites comentades, sinó d’unes trobades en què la paraula i la mirada es despleguen de manera viva i col·lectiva per fer que l’exposició sigui una experiència compartida i, potser, transformadora.

Les visites dialogades estaran guiades per:
· Alicia Kopf i Raquel Santanera (4/11/25)
· Míriam Cano i Oriol Vilanova (11/12/25)
· Ignasi Aballí i Eduard Escoffet (14/01/26)

Món imaginat. L’audiodescripció com a mirada
2026-01-17 17:00 - 18:00
Món imaginat és una experiència inclusiva que acosta l’obra d’Antoni Tàpies a persones amb discapacitat visual a través d’una audiodescripció expressiva en directe. L’activitat convida a connectar amb l’art d’una manera immersiva establint un diàleg profund amb les obres de l’exposició Antoni Tàpies. La imaginació del món.
L’audiodescriptor guia el públic amb discapacitat visual, primerament, situant-lo en l’espai expositiu, i seguidament amb una introducció a l’artista i a l’exposició. A continuació, es profunditza en algunes de les obres més destacades i, per finalitzar, s’obre un petit col·loqui entre l’audiodescriptor i els assistents. A través d’una descripció evocadora, detallada i empàtica, s’enriqueix l’experiència artística i s’exploren noves vies per a la percepció i la interpretació.
Condueix l’activitat Aleix Castany Jaen, una persona amb baixa visió, graduat en Història de l’Art i Estudis Fílmics, audiodescriptor cultural i actor.
Activitat conceptualitzada per Aleix Castany Jaen i Marina Saura Olivella.
Activitat adreçada a persones amb discapacitat visual i acompanyants.

Visita dibuixada a "Antoni Tàpies. La imaginació del món" amb Oriol Vilapuig
2026-01-21 18:00 - 20:00 | Museu Tàpies
Des de quines especificitats opera el dibuix en la formació d’una imatge? Què passa si desplacem el centre d’atenció del dibuix al dibuixant, de l’objecte a l’acció que el produeix? Podem llegir una imatge també amb el nostre cos?
Proposem una visita en què el dibuix i, per extensió, el nostre cos ens conduirà com a forma de coneixement i relació. Pensarem l’obra d’Antoni Tàpies a través del llenguatge del dibuix, com un gest originari i específic. Una acció que produeix una imatge a partir d’un filtre, el cos, extremadament complex, fràgil i sensible. Pensarem el dibuix a partir dels moviments corporals que produeixen una fricció entre suport i matèria, en unes condicions específiques temporals i d’espai que generen com a residu una imatge. Aquesta imatge, per més específica i simbòlica que sigui, també descriu un cos que fricciona. Així, el dibuix es podria entendre com un mapa, una cartografia de gestos i actituds, una evidència sensible compartida entre dos cossos: el d’un autor que el gesta i l’acciona i el d’un receptor que recull amb el propi cos, ja que també es reconeix en aquells gestos que l’han produït.
Us convidem a participar en una activitat de dibuix en què pensarem accionant aquestes friccions inherents a la gestació d’una imatge a través de l’obra d’Antoni Tàpies, a partir de plantejaments materials com el gest, la velocitat, la fricció i la matèria, però entenent-los com un estat lligat a les seves condicions emocionals, polítiques i espirituals. Una activitat pràctica que ens convoca al voltant de l’obra d’Antoni Tàpies a partir del llenguatge del dibuix i les seves potencialitats performatives.

Oriol Vilapuig Morera (Sabadell, 1964)
Artista visual que treballa fonamentalment des del llenguatge del dibuix. La seva pràctica adopta una metodologia pròxima a l’assaig. La pregunta per les imatges, les seves possibilitats i els seus estatuts, així com les seves maneres d’aparèixer, són constants en els seus treballs. La seva obra s’expandeix, també, en el camp de la pedagogia entorn de les possibilitats performatives del dibuix i les seves formes d’ús. Imparteix tallers com a docent en el grau de Belles Arts de BAU – Centre Universitari d’Arts i Disseny de Barcelona i a Illa – Escola d’Art i Disseny de Sabadell. Ha exposat en nombroses exposicions individuals i col·lectives. El seu treball forma part de diverses col·leccions i ha rebut el reconeixement de la crítica.

Biblioteca de pedra seca
2026-01-22 18:00 - 20:30 | Museu Tàpies
La biblioteca del poeta i crític d’art Vicenç Altaió és una acumulació desmesurada de vivències on el llibre és el lloc d’assentament de la paraula. La comunicació amb ells és constant, i, si escoltes de prop, es poden sentir les veus dels autors, que reivindiquen el pas de la història i que, pacients, esperen la relectura per part de les noves generacions. N’hi ha uns quants que traspassen els límits del «síndrome del llibre tancat» i reviuen performàticament en l’espai i el temps.
El Museu Tàpies presenta el darrer film de Joan Vall Karsunke, conegut per la seva obra documental i experimental, centrada en la memòria cultural, la reflexió filosòfica i la poètica de les imatges. En aquesta obra, el cineasta s’endinsa en la biblioteca del poeta i assagista Vicenç Altaió tot capturant l’essència del personatge a través de converses profundes i una estètica cuidada. En el film, que s’autodefineix com una road-book-movie, hi intervenen 23 personatges del món de l’art, la música i la literatura.
Després de la projecció tindrà lloc un col·loqui amb el director del film, Joan Vall Karsunke; la muntadora, Ginebra Vall, i l’escriptor Vicenç Altaió.

Fitxa tècnica:
Biblioteca de pedra seca
Joan Vall Karsunke, 2025, Catalunya, VC, 98 min, DCP.
Amb la participació de Perejaume, Josep M. Sala-Valldaura, Valentina Valentini, Alfredo Pirri, Mario Gas, Biel Mesquida, Albert Serra, Stella Rahola, Frederic Amat, Pere Noguera, Blanca Llum Vidal, Jordi Cuixart, Hannah Collins, Alfredo Jaar, Miquel Barceló, Fina Miralles i Laia Estruch.
Música: Nicolas Jaar, Carles Santos, Llorenç Balsach, Marina Herlop i Pascal Comelade.

Visites comentades a les exposicions, a càrrec dels comissaris
2026-01-27 18:00
La visita prevista per avui, 20 de gener de 2026, a les 18 h, ha quedat posposada al 27 de gener, a la mateixa hora. Perdoneu les molèsties.

Cicle de visites comentades a càrrec dels comissaris de les exposicions vigents al Museu Tàpies. Una oportunitat única per visitar les mostres de la mà dels experts.

Programa
· Dijous, 17 de juliol de 2025, a les 18 h, tindrà lloc la visita comentada a l’exposició Marta Palau. Els meus camins són terrestres, a càrrec d’Imma Prieto, directora del Museu Tàpies i comissària de l’exposició.

· Dijous, 23 d’octubre de 2025, a les 18 h, tindrà lloc la visita cmentada a l’exposició Antoni Tàpies. La imaginació del món, a càrrec d’Imma Prieto, directora del Museu Tàpies i cocomissària de l’exposició, i Pablo Allepuz, cap de la Col·lecció del Museu Tàpies i cocomissari de l’exposició.

· Nova data: Dimarts, 27 de gener de 2026, a les 18 h, tindrà lloc la visita dialogada a l’exposició Germaine Dulac. Je n’ai plus rien, a càrrec d’Imma Merino, cocomissària de l’exposició, i Mercedes Álvarez, cineasta i docent.

Presentació del catàleg "Marta Palau. Els meus camins són terrestres"
2026-01-28 18:00 - 19:30 | Museu Tàpies
El Museu Tàpies presenta el catàleg de l’exposició Marta Palau. Els meus camins són terrestres, una publicació imprescindible per endinsar-se en el treball d’una veu artística singular que el museu ha volgut reivindicar oferint-ne la primera gran retrospectiva a Europa. La mostra de Marta Palau (Albesa, Lleida, 1934 – Ciutat de Mèxic, 2022) es va poder visitar entre el 27 de febrer i el 17 d’agost de 2025.
Aquesta edició, elaborada en col·laboració amb el MUAC (Museo Universitario Arte Contemporáneo, UNAM), reuneix textos d’Imma Prieto, Amanda de la Garza, María Dolores Jiménez-Blanco, Maria Josep Balsach, Rita Eder, Natalia de la Rosa i Cuauhtémoc Medina, i articula els grans eixos conceptuals de la mostra: la relació amb la terra, l’exili, el cos, la memòria i la capacitat de generar vida a través de l’art. A la vegada, el catàleg presenta dibuixos, pintures i grans instal·lacions tèxtils, així com materials inèdits de l’arxiu personal de Marta Palau, que estableixen un diàleg viu entre la biografia de l’artista i el context històric en què visqué i que fan emergir qüestions universals, tensions i conflictes que continuen essent presents en els nostres dies. El llibre, publicat en català, castellà i anglès, consta de 248 pàgines i conté unes 140 imatges que il·lustren l’ampli univers creatiu de Palau.
La presentació del catàleg anirà a càrrec d’Imma Prieto, directora del Museu Tàpies i comissària del projecte Marta Palau. Els meus camins són terrestres; Nieves Berenguer, dissenyadora del llibre, i Bettina Moll, coordinadora de la publicació. Amb la presència de Marta Gassol, filla de l’artista.
L’esdeveniment és una invitació a aprofundir en el treball de Marta Palau i a descobrir com aquests camins ens conviden a pensar sobre el nostre propi camí i a fer-nos preguntes a l’entorn dels llegats artístics, la memòria històrica i els relats hegemònics.

Fitxa tècnica:
Marta Palau. Els meus camins són terrestres
Marta Palau. Mis caminos son terrestres
Marta Palau: My Paths are Earthly
Autors: Imma Prieto, Amanda de la Garza, María Dolores Jiménez-Blanco, Maria Josep Balsach, Rita Eder, Natalia de la Rosa i Cuauhtémoc Medina

Editors: Museu Tàpies i MUAC
Idiomes: català, castellà i anglès (edicions separades)
ISBN: 978-84-128816-6-0 (cat.), 978-84-128816-0-8 (cas.), 978-84-128816-1-5 (ang.)
Any: 2025
248 pàgines
18 x 26 cm
140 imatges
Cartoné
Preu: 46,80 euros

fe sense obres morta és, d'Albert Serra
2026-01-29
El Museu Tàpies organitza un cicle de projeccions per presentar a la ciutadania fe sense obres morta és, la nova producció cinematogràfica d’Albert Serra, que ret homenatge a la figura i l’obra d’Antoni Tàpies. Aquesta iniciativa neix de la voluntat del museu d’incidir en la difusió del llegat tapià a través de mirades contemporànies i indisciplinades, capaces de generar nous relats a partir de la seva obra. La proposta s’inscriu en una línia de programació que aposta per l’experimentació i el diàleg entre llenguatges artístics diversos.
En aquest context, Serra —cineasta, productor i guionista reconegut internacionalment per una trajectòria marcada per la llibertat formal i la radicalitat conceptual— ha acceptat el repte de fer una aproximació personal, lliure i intransferible a l’univers de Tàpies. El resultat és un film que no pretén explicar ni interpretar, sinó suggerir, invocar, emocionar. Una peça oberta i sensorial que aposta per l’evocació poètica més que no pas per la representació directa.
Amb fe sense obres morta és, Serra s’endinsa en els territoris més íntims i espirituals de la producció de Tàpies, explorant-ne els límits matèrics, la càrrega simbòlica i la densitat filosòfica des d’una mirada pròpia, insubornable i sempre provocadora. El film fuig de la narració convencional per construir una experiència immersiva que dialoga amb el pensament i l’estètica de l’artista, tot subratllant-ne la vigència, la complexitat i la força transformadora. Aquest projecte audiovisual és, doncs, molt més que un retrat o un exercici d’interpretació: es tracta d’una proposta artística autònoma que, partint de l’univers tapià, en desvela dimensions ocultes o inesperades. És també una invitació a acostar-se a Tàpies des de noves perspectives, a través del llenguatge cinematogràfic com a espai de reflexió i experimentació.
Amb aquest cicle de projeccions, el Museu Tàpies referma el seu compromís amb la creació contemporània i amb la revisió crítica de l’obra d’Antoni Tàpies, fomentant trobades entre generacions, disciplines i sensibilitats artístiques diverses.

Fitxa tècnica:
fe sense obres morta és
Albert Serra, Catalunya, 2025. DCP, VC, 52 min.

Albert Serra. Llicenciat en Filologia Hispànica i Literatura Comparada per la Universitat de Barcelona, és considerat un dels directors de cinema contemporanis més destacats a escala internacional. Debuta internacionalment amb Honor de cavalleria, estrenada a la Quinzena dels Realitzadors del Festival de Canes de 2006 i considerada una de les millors pel·lícules de l’any per la prestigiosa revista francesa Cahiers du Cinéma. El 2009 torna a Canes amb El cant dels ocells, seleccionada i guardonada en diversos festivals internacionals. També ha dirigit projectes per a museus: Els noms de Crist, presentat a l’exposició del MACBA Esteu a punt per a la televisió? (2010) i El Senyor ha fet en mi meravelles, per a l’exposició Totes les cartes del CCCB. L’any 2013 escriu i dirigeix la pel·lícula Història de la meva mort, guardonada amb el Lleopard d’Or al Festival de Locarno i considerada una de les millors pel·lícules de l’any per The New Yorker, reconeixements que el situen en el panorama cinematogràfic mundial. El 2016 presenta La mort de Lluís XIV, que rep el Premi Jean Vigo i obté set nominacions als premis Gaudí. El 2019 torna al festival de Canes amb Liberté, una obra sobre els llibertins expulsats de la cort puritana de Lluís XVI amb la qual guanya el premi especial del jurat. El 2022 dirigeix Pacifiction, un thriller hipnòtic rodat a la Polinèsia Francesa. S’estrena al festival de Canes, on competeix per la Palma d’Or, és triada millor pel·lícula de 2022 segons Cahiers du Cinéma, guanya el Premi Louis Delluc i obté nou nominacions als premis César.

[Obra: Antoni Tàpies. Jo parlo amb la mà (1999). Col·lecció particular © Comissió Tàpies / VEGAP, 2025.]

La imatge insubmisa. Germaine Dulac i l’imaginari femení del surrealisme
2026-02-03 18:00 - 20:30 | Museu Tàpies
En el marc de l’exposició del Museu Tàpies dedicada a la cineasta Germaine Dulac, pionera del cinema d’avantguarda i figura clau del surrealisme cinematogràfic, el Museu Tàpies organitza una taula de debat centrada a aprofundir en l’univers simbòlic, estètic i polític de l’imaginari femení en el marc del surrealisme.
L’esdeveniment vol ser un espai per reflexionar, des del rigor crític i la sensibilitat poètica, sobre les formes en què les dones artistes i pensadores han intervingut, expandit o subvertit els codis del surrealisme, sovint pensats des d’una mirada masculina. Així doncs, la taula de debat abordarà qüestions com la construcció del cos i el desig, l’autoria femenina dins de l’avantguarda i la relació entre cinema, somni i alliberament simbòlic.
«La imatge insubmisa. Germaine Dulac i l’imaginari femení del surrealisme» és una invitació a repensar els relats de les avantguardes des del gest, el símbol i l’esquerda, però també a escoltar com ressona avui un moviment d’avantguarda que va saber transformar l’invisible en imatge i el desig en llenguatge.

PROGRAMA

18 h. Presentació de la sessió a càrrec del Museu Tàpies
18.10 h. Intervenció «Germaine Dulac i el llarg cinema impressionista», a càrrec de Tami Williams
18.40 h. Intervenció «Poètiques del cos antifeixista», a càrrec de Julia Ramírez Blanco
19.10 h. Intervenció «Danseu, imatges, danseu», a càrrec d’Elena Castro Córdoba
19.40 h. Taula rodona amb Tami Williams, Julia Ramírez Blanco i Elena Castro Córdoba, moderada per Bruna Lo Biundo
20.15 h. Cloenda

PARTICIPANTS

Tami Williams és professora associada d’Estudis Cinematogràfics i d’Anglès a la Universitat de Wisconsin-Milwaukee i ha estat presidenta durant dos mandats de Domitor – International Society for the Study of Early Cinema (2015-2023). És autora i editora de diversos llibres sobre cinema dels primers temps i sobre cinema modern, entre els quals destaquen Germaine Dulac: A Cinema of Sensations (2014), Global Cinema Networks (2018), Germaine Dulac: What Is Cinema? (2019, guardonat amb el Premi del Llibre de Cinema del CNC 2020), Provenance and Early Cinema (2021) i Crafts, Trades, and Techniques of Early Cinema (2024). Especialista en intermedialitat i intercanvis interculturals, ha organitzat retrospectives internacionals en institucions de referència, com La Cinémathèque française, el Musée d’Orsay, Il Cinema Ritrovato, Le Giornate del Cinema Muto, la Library of Congress i el Lincoln Center for the Arts. És membre del consell administratiu de Women and Film History International.

Julia Ramírez Blanco és investigadora Ramón y Cajal a la Universidad Complutense de Madrid. La seva recerca connecta la història de l’art, els estudis utòpics i els moviments activistes. Ha publicat diverses monografies, entre les quals Artistic Utopias of Revolt (Palgrave, 2018), 15M. El tiempo de las plazas (Alianza, 2021), Amigos, disfraces y comunas. Las hermandades de artistas del siglo xix (Cátedra, 2022) i La ciudad del Sol. Le mouvement 15M entre formes et performances (Éditions Lorelei, 2023). També és editora de llibres i números de revista, com Los ismos del siglo xxi (Alianza, 2025), coeditat amb A. M. Guasch. Ha realitzat estades de recerca a Nova York, París, Nantes, Amiens i Princeton. Juntament amb Lise Lérichomme i Sally Bonn, ha codirigit el projecte de recerca i exposició Grande Révolution Domèstique-Guise, sobre utopies feministes, a Le Familistère Guise (França). Ha estat membre del comitè de The Society for Utopian Studies i forma part del grup de recerca internacional del Center for Artistic Activism (C4AA). Actualment investiga les utopies ecològiques davant la crisi climàtica.

Elena Castro Córdoba és doctora en Estudis Feministes i de Gènere per la Universidad Complutense de Madrid, màster en Gènere, Mitjans i Cultura per la Goldsmiths University (Londres) i graduada en Filosofia per la Universidad Complutense de Madrid. Ha estat investigadora predoctoral FPU a la Universidad Complutense de Madrid, on va desenvolupar una tesi sobre temporalitats queer i afectives aplicades a l’arxiu, i és cocreadora del col·lectiu artístic Ontologías Feministas, especialitzat en virtualitat i pràctiques amb perspectiva feminista. Actualment és professora associada a EINA i col·laboradora docent a la Universitat Pompeu Fabra. Investiga i escriu sobre feminisme contemporani, arxiu, polítiques temporals i la seva interrelació amb estètiques contemporànies.

Bruna Lo Biundo és investigadora especialitzada en la representació de les dones durant el període d’entreguerres, amb un interès particular pel surrealisme i el cinema feminista pioner de Germaine Dulac. Doctora en Literatura Francesa per la Universitat de Palerm, ha treballat com a comissària i responsable de recerca en institucions com el Mémorial de la Shoah i La Contemporaine (Universitat de Nanterre), així com en projectes sobre dones immigrants i refugiades a la França del segle xx. Cofundadora de l’associació Past/Not Past, actualment prepara una exposició documental dedicada a Germaine Dulac. Des de 2024 coordina el màster en Patrimoni Audiovisual i imparteix classes sobre comissariat i pràctiques participatives a l’Institut National de l’Audiovisuel.

Fotograma extret de La Coquille et le Clergyman (La petxina i el clergue), 1928

Objectes i altres coses. Visita guiada disfressada
2026-02-07 11:00 - 14:00
Joan Brossa i André du Colombier comparteixen una pràctica artística en què la poesia i l’objecte tenen un paper central. Du Colombier va néixer el 1952 a Barcelona una mica per casualitat, ja que el seu pare impartia Filosofia en escoles franceses a l’estranger. Així i tot, la família no s’hi va quedar gaire temps i no hi ha constància que conegués Brossa, nascut el 1919 a la mateixa ciutat. L’aproximació al llenguatge, el sentit humor, l’esperit juganer, l’interès per l’objecte quotidià, una actitud antisistema i la dimensió política de la seva obra són trets que els aproximen.
Per aquest motiu, hem organitzat una visita a l’exposició Digues, cosa. Joan Brossa i els poemes objecte, al Centre de les Arts Lliures de la Fundació Joan Brossa, i a l’exposició André du Colombier. Un punt de vista líric, al Museu Tàpies. Durant el trajecte a peu entre les dues institucions, l’artista Estel Boada activarà una proposta de mediació al voltant dels objectes. L’activitat conclourà amb un aperitiu a la terrassa del Museu Tàpies.
Podeu venir disfressats d’objectes o portar un objecte personal.

A càrrec d’Estel Boada, Sílvia Galí i Maria Sellarès

Inauguració de l'exposició "Antoni Tàpies. El moviment perpetu del mur"
2026-02-12 19:00 - 21:00
El Museu Tàpies obrirà oficialment, el dijous 12 de febrer de 2026, a les 19.00 h, la nova exposició Antoni Tàpies. El moviment perpetu del mur. L’acte d’inauguració serà públic i gratuït, i no caldrà fer reserva prèvia. Aquesta mostra estarà disponible fins al 6 de setembre de 2026, oferint al públic l’oportunitat d’endinsar-se en un moment fonamental de l’obra d’Antoni Tàpies.
El projecte monogràfic s’endinsa en la dècada de 1950, un període clau en la trajectòria de l’artista. L’exposició examina quatre mostres individuals que Tàpies va realitzar durant aquests anys, cadascuna amb obres i muntatges molt diferents entre si, permetent relacionar la seva producció amb debats contemporanis sobre arquitectura, indústria, disseny gràfic i espai urbà. Aquesta aproximació ofereix noves perspectives sobre la transformació de la pràctica artística de Tàpies en aquell període.
La mostra és comissariada per Imma Prieto, directora del Museu Tàpies, i Pablo Allepuz, cap de col·lecció del museu.
:
[Imatge: Antoni Tàpies, El foc encantat de Farefa, 1949. Col·lecció particular, Barcelona. © Comissió Tàpies / VEGAP, 2026.]

La Barcelona de Tàpies. Itinerari
2026-02-14 11:00 - 13:30
Itinerari urbà que permetrà recórrer la biografia i trajectòria d’Antoni Tàpies a través d’un recorregut a peu per llocs emblemàtics lligats a la seva vida i obra. La passejada també repassarà la història recent de la ciutat i ens descobrirà espais d’interès arquitectònic i urbanístic vinculats a la vida de Tàpies.
Els participants rebran un exemplar del plànol-guia concebut i dissenyat per El globus vermell, i que forma part de la seva col·lecció “Guies d’arquitectura i urbanisme de Barcelona”.
Aquesta activitat s’organitza en el marc del programa de l’Ajuntament de Barcelona “La Capital Mundial de l’Arquitectura 2026”.

El globus vermell és una associació cultural que des del 2009 treballa amb l’objectiu de formar una ciutadania crítica i exigent envers l’entorn urbà i apoderar-la perquè pugui esdevenir un actor clau en la transformació de les ciutats cap a entorns urbans més sans i sostenibles.
Desenvolupa la seva tasca a través de tres canals: el cultural (visites guiades, itineraris, tallers, publicacions, exposicions, etc.); el social (participació ciutadana, esdeveniments, etc.), i el projectual (disseny, obra nova i rehabilitació sota els paràmetres de la bioarquitectura). Formen part del Projecte Educatiu de la Ciutat de Barcelona i del Consell d’Innovació Pedagògica (CIP) impulsat per l’Institut Municipal d’Educació.
També són signants del Compromís Ciutadà per la Sostenibilitat. L’any 2012 va rebre la Medalla COAC en reconeixement a la seva tasca i el 2017 el Segell de Qualitat del CIP. Els impulsors d’aquest col·lectiu són arquitectes que, a més de la feina amb El globus vermell, compaginen la feina pròpia de projectistes amb la recerca, la docència universitària, la gestió cultural i la divulgació sobre l’arquitectura i la ciutat.

La Montaner y Simón, una editorial amb història. Itinerari
2026-02-28 11:00 - 13:30
Itinerari guiat que té com a objectiu donar a conèixer la història de l’antiga editorial Montaner y Simón a través d’una visita al Museu Tàpies, antiga seu de l’editorial i obra de l’arquitecte modernista Lluís Domènech i Montaner, i a dos edificis del mateix arquitecte a Barcelona que hi estan estretament lligats: el palau Montaner, ara seu de la delegació del govern de l’Estat espanyol a Catalunya, i la Casa Thomas, que avui acull la botiga de mobiliari de disseny Cubiñá.
Aquesta activitat s’organitza en el marc del programa de l’Ajuntament de Barcelona “La Capital Mundial de l’Arquitectura 2026”.

Antoni Tàpies i l’esfera pública
2026-04-11 11:00 - 13:00
Itinerari comentat que dona a conèixer algunes de les obres d’Antoni Tàpies situades en diferents institucions i espais públics de la ciutat de Barcelona, i que posa de manifest el vessant més social i compromès de l’artista. El recorregut inclou el comentari de les obres Núvol i cadira (1990), Mitjó (maqueta, 1991; escultura, 2010), Homenatge a Picasso (1983) i Sala de reflexió (1996).

Crèdits de la imatge: Antoni Tàpies, Núvol i cadira, 1990. (c) Museu Tàpies, 2024. De la fotografia: © Raimon Ramis, 2024.

El museu desplegable. Activitat per a famílies
2026-05-31 11:00 - 12:30
Us convidem a una activitat de presentació i activació d’un desplegable que ens permetrà explorar l’arquitectura del Museu Tàpies. A través d’una sèrie de jocs i reflexions, descobrirem les particularitats d’un edifici que va ser creat per a acollir una editorial i que, al cap dels anys, es va convertir en un museu d’art contemporani.
Desplegable i activitat a cura d’El globus vermell . S’entregarà un exemplar gratuït a cada família.
Aquesta activitat s’organitza en el marc del programa de l’Ajuntament de Barcelona “La Capital Mundial de l’Arquitectura 2026”.

El globus vermell és una associació cultural que des del 2009 treballa amb l’objectiu de formar una ciutadania crítica i exigent envers l’entorn urbà i apoderar-la perquè pugui esdevenir un actor clau en la transformació de les ciutats cap a entorns urbans més sans i sostenibles.
Desenvolupa la seva tasca a través de tres canals: el cultural (visites guiades, itineraris, tallers, publicacions, exposicions, etc.); el social (participació ciutadana, esdeveniments, etc.), i el projectual (disseny, obra nova i rehabilitació sota els paràmetres de la bioarquitectura). Formen part del Projecte Educatiu de la Ciutat de Barcelona i del Consell d’Innovació Pedagògica (CIP) impulsat per l’Institut Municipal d’Educació. També són signants del Compromís Ciutadà per la Sostenibilitat. L’any 2012 va rebre la Medalla COAC en reconeixement a la seva tasca i el 2017 el Segell de Qualitat del CIP. Els impulsors d’aquest col·lectiu són arquitectes que, a més de la feina amb El globus vermell, compaginen la feina pròpia de projectistes amb la recerca, la docència universitària, la gestió cultural i la divulgació sobre l’arquitectura i la ciutat.
